Released on www.DanishBits.org
I hjertet av Afrika.
Midt i en 5 mill. kvadratkilometer stor tett tropisk regnskog.
Ved første øyekast virker den forlatt og uhyggelig stille, -
-ikke lett å leve der.
Men her er faktisk en større arts- rikdom enn noe annet sted i Afrika.
Og her må alle dyr gripe alle sjanser som byr seg.
Konkurransen er beinhard.
Til og med trærne kjemper om plassen med tagger og giftig sevje.
Her må alt levende slåss for plassen sin.
Så vakker!
Men blomsten er egennyttig og lokker dyr til å samarbeide.
Broddløse bier. De må være flittige.
Skogsblomstene rasjonerer nektaren sin.
Derfor må hver bie besøke og bestøve tusen blomster om dagen.
Men det er verd strevet.
Biene trenger nektaren for å lage honning i "krukkene" sine.
Honningen er verdifull. De skjuler den under barken på et tre.
Men de er blitt avslørt.
Man kan ikke gjemme noe i denne skogen.
Sjimpanser elsker honning.
Hun tenker ikke på at det er farlig. Hvis hun ramler, kan hun bli drept.
Men hun trenger en større stokk.
Bare sjimpanser klarer å ta seg inn i de broddløse bienes bol.
Sjimpanser er intelligente, men kan ikke automatisk bruke redskap.
Unger som denne må se på hvordan de eldre gjør det.
Hun bruker det ene redskapet etter det andre for å få tak i honningen, -
- og på bare noen minutter har hun ødelagt år med arbeid for biene.
I regnskogen er ingenting trygt.
Her i Kongo kan det være opp til 500 trær per hektar.
I kampen om plass kan de bli over 60 meter på et par tiår.
I en sånn dal kan det være opp til tusen forskjellige typer trær.
Trekronene berører hverandre knapt.
Det er som om trærne respekterer naboens plass.
Men når de spirer nede på bakken, er ikke vekstene så tilbakeholdne.
Hver ny generasjon kjemper seg fram-
- i kamper vi ser tydeligere hvis vi spiller filmen fort.
De trenger lys for å overleve, -
- og de klemmer, knuser og river hverandre opp for å få det.
Litt sollys trenger gjennom de tette trekronene, -
- så noen planter som får lite lys, kan blomstre nær bakken.
Her nede er det også dyr som vil ha sollys.
Skogens største rovdyr:
En klippepytonhunn.
Hun er 5 meter lang, veier 100 kilo-
- og har 4000 muskler hun klemmer byttene sine i hjel med.
Men akkurat nå er det ikke mat hun trenger, men varme.
Hun finner et sted der solstrålene faktisk når ned til marken-
-og legger seg til for å slikke sol.
Hun er kaldblodig, så bare slik kan hun få høyere kroppstemperatur.
Men nå er hun blitt veldig varm, over ti grader varmere enn normalt.
Ved 40 grader kan hun dø.
Men hun bukter seg av sted i tide.
Hun forsvinner ned under bakken.
Dette er bolet hennes, og det er fullt av enorme egg.
For at eggene skal utvikles normalt, må de holde over 30 grader.
I filmtunnelen kveiler hun den opphetete kroppen rundt eggene-
- og varmer dem med den solvarme huden sin.
Dette har hun gjort hver dag i tre måneder.
Stadig å utsette kroppen for sånn varme kan være dødelig.
Det tar tre år før hun har gjenhentet seg-
- etter å ha ruget eggene for denne gangen.
De pergamentliknende eggene har fått avtrykk etter skjellene hennes.
Det sier en del om hvor hardt hun klemmer dem.
Endelig får hun lønn for strevet.
Men ungene må forlate bolet-
- for å finne mat i den sammenfiltrete verden over.
De er over 60 cm, -
- store nok til å utgjøre en trussel mot skogens smådyr.
Men de er selv potensielle bytter.
Særlig for andre slanger.
Men dette er moren deres.
Uvanlig nok dør ikke slangens morsinstinkt når eggene klekkes.
Til tross for det er skogen så full av farer, -
- at bare hver hundrede unge kommer til å nå voksen alder.
Innimellom letter presset litt.
Plutselig bærer et tre frukt.
Frukten lokker til seg dyr, -
- og måltidet deres fører også til overflod for dyrene på bakken.
En flokk penselsvin.
De har gått over tre km gjennom skogen for å ete av nedfallsfrukten.
Men i Afrikas skoger får man ingenting gratis.
Festmåltidet er en bestikkelse.
Svinene transporterer fruktens frø langt bort fra mortreet.
Mørket faller på.
Men en organisme, som verken er dyr eller plante, -
- fortsetter sitt ufortrødne arbeid i mørket.
Bakken er dekket av sopp som lever av skogens avfall.
Noen sjeldne sopper bryter ned avfallet med selvlysende enzymer.
Lokalbefolkningen kaller det for sjimpansebrann.
Uten soppen hadde alle de døde bladene begravd de levende trærne.
Daggry. Den nye dagen illustrerer-
- hvor stor kontroll jungelen har over sitt eget miljø.
Kongos skoger er Afrikas lunger.
Mens de profiterer på solas stråler avgir de både syre og vanndamp.
Hver hektar skog lager vanndamp tilsvarende 190 000 liter i året.
Det påvirker været i skogen.
Skyer dekker skogen og driver opp fuktigheten og temperaturen.
Et uvær er i anmarsj.
Kongo er det mest fertile området i Afrika, men også det voldsomste.
Hver år lyner det hundre millioner ganger over skogen.
Det er mer enn noe annet sted på jorden.
Og etter lyn og torden kommer regn.
Opp til 95 prosent av regnet som faller, -
-dannes av skogen selv.
Skybruddet forandrer levevilkårene for såvel dyr som planter.
Dette er jo perfekt vær for frosker.
Uværet er innledningen til den viktigste klatringen i froskens liv.
Det er en hann på jakt etter en partner.
Men da må han klatre helt opp til toppen.
Han må holde hodet kaldt, for regnet lokker også fram jegere.
Ta det helt rolig nå.
Endelig oppe.
Men festen har allerede begynt.
Jo høyere hannen sitter, jo lenger bærer stemmen.
Så plassene lengst opp er verd å slåss for.
Han har seiret! Nå sitter han høyest oppe.
På tide å synge.
Og en hvitmaget hunn svarer.
De parer seg.
Taperen må pent vente på neste uvær.
Hun legger eggene sine på et langt blad.
Og han bretter det med bakbeina og klistrer det igjen-
-med eggene inni.
Det forseglete redet er den sikreste plassen froskene kan finne-
-for å beskytte yngelen sin.
Eggene utvikler seg på noen dager.
Det er perfekt timet.
Regnet skyller bort limet, og froskeyngelen glir ut av bladene-
-og ned i de voksende dammene.
Regntiden kulminerer, og bakken ser totalt annerledes ut.
Skogen er oversvømt Det er en helt ny verden.
Fisk svømmer inn fra bekkene-
- og utnytter det nye rommet fullt av druknende insekter.
Dette er en sommerfuglfisk.
En bikir.
Jegeren blir bytte.
Sommerfuglfisken er for rask og hopper opp, bort fra faren.
Vannet trekker seg gradvis tilbake til vannveiene-
- som renner gjennom skogen som blodårer.
Det er så mye vann-
- at små bekker kan dra med seg grusen rundt gamle steinblokker.
Her lever et skogsvesen-
- som har levd i Kongo i 44 millioner år.
Grottefuglen.
De er monogame, -
- og hannen bekrefter båndet med hunnen ved å danse for henne.
De bygger et rede av gjørme på undersiden av en klippeblokk-
-der det er le for regnet.
Hunnen tar ledelsen.
Hannen virker ikke like dyktig.
Oi sann.
Heldigvis kan hun rette på det.
Nå henter hun mykt materiale til redet.
Han har også hentet litt, men han får det ikke til.
Til slutt er hunnen likevel fornøyd, og de blir ferdige i grevens tid.
Han ser kanskje ut til å ha blitt kastet ut, -
-men de samarbeider faktisk.
De skifter på å ruge på eggene i tolvtimerskift-
-i tre ukers tid.
Når tiden er inne, klekkes eggene, -
- og nå får hannen vise hva han er god for.
Mark er ikke så verst. Han er flink.
Men ungene er umettelige.
Heldigvis er det andre ting på menyen.
Han er kanskje ikke så flink til å bygge rede, -
- men nå oppveier han den lille mangelen.
Hjemmets fryd!
Grottefugler bygger bare rede sånn.
De ville ikke hatt redet uten bekken som fjernet grusen rundt steinen.
Et uendelig antall bekker flyter sammen i Sentral-Afrikas elver.
Over 450 milliarder liter regnvann-
- i tusenvis av elver er på vei vestover.
Vannet flyter raskere over sentralplatåets side-
-og danner enorme fosser.
Kongou brøyter seg vei gjennom den mest urørte skogen i Afrika.
Kongo-elva avleder vann fra et område på størrelse med India-
- og leder det vestover, mot Atlanteren.
Men før det når kysten, blir elvene bredere og tvinger skogen unna.
Og her åpner det seg for første gang store flater.
Åpne, flate og trygge flater.
Disse sandstrendene lokker til seg gjester fra kysten:
Afrikasaksenebb på jakt etter et trygt sted å slå seg ned.
Nebbets underdel er lengre enn overdelen.
De skjærer gjennom vannoverflaten i en hastighet på 10 m/s.
Når den støter på en fisk, slår den igjen nebbet.
Men hvorfor drar de oppover elva til disse sandområdene?
Her kommer svaret.
Men barnerommet er snart borte igjen.
Om fire uker er det 10 meter dypt her.
Hvis ungene ikke kan fly da, kommer de til å drukne.
Når afrikasaksenebbene kommer til verden-
- er undernebbet like langt som det øvre.
Mens de venter på at det skal vokse ut, trener de på å fange fisk.
Åpne flater betyr trygghet, men de kan ikke gjemme seg for pøsregnet.
Uværet er et tegn på at afrika- saksenebbet snart må dra av sted.
Elva har allerede begynt å stige.
I år lærer ungene å fly i tide.
Det er ikke bare vann som kan rydde vei gjennom skogen.
Det fins også dyr som kan gjøre det.
De har trampet opp stier som går tvers gjennom skogen-
- og går i tusenvis av kilometer i alle retninger.
De som tramper opp disse stiene, er overraskende skye.
Men når mørket faller, kan man få et glimt av dem.
Skogelefanter er svært sosiale vesener, -
- men i den tette jungelen er det vanskelig å finne hverandre.
Disse elefantene er heldige.
Her i Kongo er det et spesielt sted der de kan treffes og mingle.
Et sted elefantene har laget.
Nemlig dette.
Dzanga Bai, den legendariske elefantlandsbyen.
Dette er ikke bare en møteplass.
Den store rydningen tilfredsstiller også et annet sug.
Nemlig på salt.
Saltene ligger begravd i jorden, så elefantene må utvinne dem.
De bruker snablene som høytrykksspylere.
Saltene og det sosiale lokker elefanter fra det vide og det brede.
Hvis en elefant vil pare seg, er dette rett sted.
Denne unge hannen er inne i en musth - d.v.s. økt seksuell lyst.
Han er så opphisset av hormoner og det tiltalende selskapet, -
-at han har mistet all fornuft.
Men kommer demonstrasjonen på styrke til å imponere hunnene?
Hunnene er bare brunstige annethvert år.
Så å treffe på en brunstig hunn, er ikke så stor.
Dette kan være første gang for den unge hannen.
Han er heldig. Og ingen eldre hanner som kan sette ham på plass.
For en stakket stund er han konge på haugen.
Men han får ikke herske særlig lenge.
Inn kommer en annen sterk hann.
Og han er mye større.
Men den unge hannen er fortsatt høy på testosteron.
Enten fordi han er modig eller sprø utfordrer han den andre.
Han var sjanseløs alt fra starten av.
Dzanga Bai er en stor åpning, men likevel bare en prikk i det grønne.
Elefanter feller trær og tramper opp stier, -
- men ingenting kan holde skogen tilbake.
Ingenting utenom Atlanteren.
Loango-stranden på Afrikas vestkyst.
En av villmarkens siste utposter og et sted der jungelen møter havet.
Her må skogen vike for strender, dønninger og frisk havluft.
Den svale brisen og varme sola lokker dyr ut av den mørke skogen.
Først kommer skogbøffel.
Og i bølgene bader flodhester.
Vanndråper blåser inn fra havet og gjør gresset salt.
Her kan elefantene få sitt deilige salt uten å måtte grave.
Denne hunnen med unge kjenner sola i ryggen.
Her er den lille ungen hennes trygg.
De kan spise i fred og ro.
Hannene har godt med plass, så risken for slagsmål minsker.
Alt fra gorillaer til skogsvin våger seg ut på stranden for å slappe av.
Men skogens dyr kan ikke bli værende her.
Trass i hard konkurranse, farer og mørke-
- trenger de skogen sin, like mye som skogen trenger dem.
Ripped and synced by DBRETAiL